Så,ni vill att jag ska berätta mitt livs historia för er?
Som jag sa,det är det jag gör. Jag intervjuar folk.
Jag samlar på levnadsöden.
FM radio, KFRC.
Det kommer att gå åt en massa band till min historia.
Inga problem. Jag har en hel väska full.
Ni földe efter mig hit?
Ja,jag antar man kan se det så.
Ni verkade så intressant.
Så det är här ni bor ?
Nej.
Det är bara ett rum.
Så, tycker ni vi ska börja?
Vad är det ni sysslar med?
Jag är en vampyr.
Den har jag inte hört förrut.
Och du menar det bokstavligen, antar jag ?
Absolut.
Jag väntade på dig där i gränden.
Betraktade dig som betraktade mig.
Sen började du prata.
Vilken tur för mig då!
Kanske tur för oss båda två.
Du sa att du-
väntade på mig.
Vad hade du tänkt göra? Döda mig, dricka mitt blod?
Ja.
Men du behöver inte oroa dig för det nu.
Du tror verkligen på det här? Att du är en vampyr?
Vi kan inte börja på det här sättet.
Låt mig tända i taket.
-Jag trodde vampyrer inte gillade ljus. -Vi älskar det.
Jag ville bara förbereda dig.
Herre Gud!
Var inte rädd.
Jag vill ha den här chansen.
Hur i helvete gjorde du det där?
På samma sätt som du.
En serie enkla rörelser.
Bara att jag rörde mig för snabbt för att du skulle hinna se.
Jag är av kött och blod-
men jag är inte mänsklig.
Jag har inte varit mänsklig på 200 år.
Snälla...
Vad kan jag göra för att lugna dig?
Ska vi börja som "David Copperfield"?
"Jag är född..."
"...jag växte upp."
Eller ska vi börja med hur jag föddes till mörkret,som jag brukar kalla det.
Där är det nog vi ska börja, tycker du inte?
Du ljuger inte för mig?
Varför skulle jag ljuga?
1791 var året det hände.
Jag var 24 år.
Yngre än vad du är nu.
Men det var andra tider då. Jag var vuxen vid den åldern.
Jag ägde en stor plantage, lite söder om New Orleans.
Jag hade förlorat min fru i barnsäng.
Hon och barnet hade varit begravda i mindre än ett halvt år.
Jag hade gärna gjort dom sällskap.
Jag stod inte ut med smärtan och saknaden efter dom.
Jag längtade efter att bli befriad.
Jag ville förlora allt:
min rikedom-
min egendom-
mitt förstånd.
Hur många ess har ni egentligen?
Säger du att jag fuskar
Nej, jag säger att du är en stor skithög!
Du har inte modet att fullfölja dina intentioner. Skjut!
Mest av allt, längtade jag efter döden.
Det vet jag nu.
Jag bjöd in den.
En befrielse från smärtan att leva.
Min inbjudan var öppen för vem som helst.
För horan vid min sida.
För halliken som följde efter.
Men det var en vampyr som tog den.
Pengarna eller livet!
Vill du fortfarande dö?
Eller räcker det nu.
Det räcker.
Han lämnade mig där,vid Mississippis strand-
i ett tillstånd mellan liv och död.
Vem är du? Vad gör du i mitt hus?
Jag har kommit för att besvara dina böner.
Livet har ingen mening längre, inte sant?
Vinet smakar inte.
Maten äcklar dig.
Ingenting har någon mening längre, inte sant?
Jag kan ge dig allt det tillbaka.
Ta bort smärtan-
och ge dig ett nytt liv?
Ett som du aldrig kunnat föreställa dig.
Och det skulle vara... för evigt.
Och sjukdomar-
och död-
skulle aldrig kunna komma i närheten av dig.
Var inte rädd.
Jag ska ge dig den valmöjlighet-
jag-
aldrig fick.
Den morgonen, jag var ännu inte vampyr-
och såg min sista soluppgång.
Jag minns den tydligt-
och ändå kan jag inte minnas någon soluppgång före den.
Jag upplevde den magnifika känslan i gryningen en sista gång-
som om den vore den första.
Sen tog jag avsked av dagsljuset-
och gav mig av för att bli-
det jag blev.
Har du tagit farväl av ljuset?
Jag har tömt dig-
till dödens gräns.
Om jag lämnar dig här-
kommer du att dö.
Eller-
så kan du vara ung för evigt, min vän-
som vi är nu.
Men du måste tala om för mig-
om du vill-
eller inte?
Ja.
Din kropp håller på att dö.
Försök att inte bry dig om det.
Det händer oss alla.
Titta nu-
med dina vampyrögon.
Vad såg du?
Det går inte att beskriva med ord.
Du kan lika gärna fråga himlen vad den ser.
Ingen människa kan förstå.
Statyn såg ut att röra sig men gjorde det inte.
Världen var förändrad men ändå densamma.
Jag var en nyfödd vampyr, som begrät nattens skönhet.
Ni kanske vill ha en cigarrett till?
Gärna. Det besvärar er inte alls?
Jag antar att det inte gör det.Risken att ni skulle dö i cancer är ju inte särskilt stor.
Nej, knappast.
-Hur är det med krucifix? - Krucifix?
Kan ni titta på dom?
Jag är faktiskt ganska förtjust i att titta på krucifix.
Och en påle genom hjärtat?
Nonsens.
Och kistor?
Kistor.
Kistor,är dessvärre en nödvändighet.
Var inte orolig.
Snart-
kommer du att sova djupare än du nånsin gjort.
Och när du vaknar-
väntar jag här på dig-
precis som hela världen.
Blod, som jag skulle upptäcka, var också en nödvändighet.
Jag vaknade nästa kväll med en hunger starkare än jag någonsin upplevt.
När du väl smakat detta-
kommer du aldrig vilja gå någon annanstans.
Säger du det?
Men om jag hellre vill smaka dina läppar?
Mina läppar smakar ännu bättre.
Min vän-
borde smaka sådana läppar.
Är hans-
kyss-
lika djup-
som din?
Djupare, ma chérie.
Jag vill inte ta hennes liv.
Jag har gjort det åt dig.
Hon är så död-
som man kan vara.
Det är så enkelt att man nästan tycker synd om dom.
Du vänjer dig vid att döda.
Glöm bara stoftets tunga skrud.
Du kommer att lära dig blott alltför fort.
Är ni inte hungrig?
Au contraire, ma chérie.
Han skulle kunna äta upp hela kolonin.
Jag ska äta upp.
Lämna oss nu, Yvette.
Kan du inte låtsas, din dåre?
Avslöja oss inte.
Vi kan vara glada som har ett sånt här hem.
Låtsas dricka, åtminstone.
Så fina kristallglas bör användas.
Jag vet.
Det blir kallt så fort.
Kan vi leva på det här?
På djurblod?
Jag skulle inte kalla det leva utan överleva.
Kan vara ett bra knep ute till havs.
Det finns ingenting i världen utan någon som helst...
Tjusning.
Ja.
-Nu är jag uttråkad av det här pladdret. -Vi kan leva utan att döda.
Det är möjligt.
Allt är möjligt.
Pröva det i en vecka så får du se.
Kom med till New Orleans och låt mig visa dig hur man gör.
Lestat dödade två, ibland tre per natt.
En fräsch ung flicka-
var hans favoritstart på kvällen.
Som nummer två, föredrog han en vacker överklassyngling.
Snobben i honom älskade att jaga inom societen.
Aristokratins blod gav hon som mest spänning.
Knepet är att inte tänka på det.
Ser du den där?
Änkan St. Clair.
Hon fick den där ljuvlige unge sprätten att mörda hennes make.
Hur vet du det?
Läs hennes tankar.
Jag kan inte.
Den mörka gåvan fungerar olika för oss alla.
Men en sak är sann för alla. Vi växer oss starkare med tiden.
Tro mig.
Hon anklagade en slav för mordet.
Föreställ dig vad han råkade ut för.
Missdådare är lättare offer och dom smakar bättre.
Vart ska vi?
Ingenstans.
Unge man, ni förvånar mig verkligen!
Jag är gammal nog att vara er mormor.
Oh, ja, så ska det låta!
Jag kommer ihåg det.
Mördare!
Mina små papillons!
Mina fjärilar, han dödade dom!
-Din ynkligt fega vampyr-
som jagar i natten och dödar råttor och pudlar!Du kunde ha gjort slut på oss!
Du har fördömt mig till helvetet!
Jag känner inte till något helvete.
Så ska det se ut!
Ilska! Raseri!
Det var därför jag valde dig!
Men du kan inte döda mig, Louis.
Lev på-
vad du vill.
Råttor, kycklingar-
pudlar.
Jag låter dig hållas-
och väntar på att du tar dig.
Kom ihåg:
Att livet utan mig-
skulle te sig än mer-
outhärdligt.
Skatta dig lycklig!
I Paris, måste en vampyr vara klipsk av många skäl.
Paris?
Här är ett par huggtänder allt man behöver.
Kom du från Paris ?
Precis som den som skapade mig.
Berätta om honom. Du måste ha lärt dig något av honom.
Jag lärde mig inte ett endaste dugg!
Jag gavs ingen valmöjlighet, minns du väl!?
Men du måste veta någonting om meningen med allt det här.
Varför!? Varför skulle jag veta något om det?
Vet du något?
Det där oljudet-
det gör mig galen!
Vi har varit här i flera veckor och hela tiden detta oväsen!
Ja. Dom förstår vad vi är.
Dom ser oss äta på tomma tallrikar och dricka ur tomma glas.
Kom-
till New Orleans då.
Parisoperan är i stan. Vi kan prova det franska-
köket!
Ursäkta mig om jag fortfarande hyser respekt för livet!
Snart tar dina kycklingar slut, Louis.
Monsieur Louis?
Vill ni inte ha er middag?
Nej, ma chérie.
Vi är oroliga för er, Herre.
När kommer ni rida ut på fälten igen?
Och hur länge sedan var det ni besökte slavarna!?
Alla dör.
Är ni fortfarande vår husbonde?
Det var allt, Yvette.
Jag går inte förrens ni lyssnar på mig.
Ni måste skicka iväg er vän.
Slavarna är rädda för honom-
och dom är rädda för er.
Jag är rädd för mig själv.
Hör på mig nu!
Det här stället är fördömt!
Förbannat!
Ja, er husbonde är djävulen!
Ge er av medan ni kan! Ni är fria!
Hör ni vad jag säger?
Stick!
Spring!
Rädda er!
Förträffligt! Förträffligt!
Bränn ner stället! Bränn allt vi äger!
Gör så vi måste leva på fälten, som boskap!
Du trodde du kunde få allt.
Håll mun, Louis!
Kom nu!
Var är vi?
Var tror du, min idiot till vän!?
Vi är på en äcklig kyrkogård!
Är du nöjd nu?
Är den passande? Lämplig nog?
Vi hör hemma i helvetet.
Om inte helvetet finns?
Eller om dom inte vill veta av oss där, har du någonsin tänkt på det?
Men det fanns ett helvete.
Och vart vi än flyttade, så befann jag mig i det.
Vi hyrde rum på sjösidan av New Orleans.
Ni är iskall!
Din väninna tål inte vinet!
Ingen fara.
Jag kan ändå värma er kalla hud bättre än hon.
Jaså du tror det?
Men-
nu är ni ju varm!
Men priset är högt.
Din söta väninna tröttade jag ut!
Len.
Så len.
Jag ser dig på en bädd av siden!
Åh, så ni säger.
Vet du vilken sorts bädd?
Ska vi släcka ljuset?
och släcka ljuset ut.
Men om ditt jag släcker-
kan jag ej-
giva det sin livskraft åter.
Den vissnar bort.
Till dig, Louis.
Du kan låtsas att det är vin.
Hon är inte död!
Du är förälskad i din dödliga natur. Du kämpar emot det enda som kan ge dig frid.
Kallar du detta fridfullt?
Vi är rovdjur, vars allseende ögon ska göra oss likgiltiga!
-Flickan, Lestat! - Ta henne nu! Gör slut på hungern!
Nej!
Nu, lilla vän.
Du känner dig så trött, du vill sova!
Det är ju en kista!
En kista! Släpp ut mig!
Jag är inte död!
Det är din kista nu min älskling, mycket nöje. Dom flesta får aldrig veta hur det känns.
Varför gör du så här?
Jag tycker om det.Jag njuter av det. Använd din estetiska smak till renare ting.
Döda dom snabbt om du vill, bara du gör det!
För det finns inget tvivel om att du är en mördare, Louis!
- Vad sa du? - Det är en kista.
Exakt. Då måste du vara död.
Men jag är väl inte död, är jag ?
Nej, det är du inte.
Inte ännu.
Avsluta det nu!
Gör det du!
Rädda mig från honom!
Rädda mig!
Låt mig gå!
Jag kan inte dö så här!
Jag behöver en präst.
Min vän här är präst. Han kan ta din bikt.
Såvida... hon inte blir en av oss.
Nej!
Men så ta henne då, Louis, gör slut på hennes lidande! Gör slut på ditt eget!
Nej!
Så-
är du nöjd nu?
Gode Gud!
Tanken på att du-
är den ende jag har att lära mig av...
I den gamla världen-
kallar dom det den 'mörka gåvan'.
Och jag gav den till dig.
Gå inte åt det där hållet, min herre. Det är pesten.
-Gå tillbaks den väg ni kom! - Den väg jag kom...
Mamma.
Snälla hjälp oss!
Pappa gick härifrån och kom aldrig tillbaka.
Snälla monsieur, väck min mamma!
Min filosof! Min martyr!
"Ta aldrig en människas liv."
Det här måste firas.
Än finns det liv i den gamla damen!
Kom tillbaka!
Du är det du är!
Barmhärtiga död.
Så du älskar ditt dåliga samvete.
Hennes blod pulserade i mina ådror-
ljuvare än livet självt.
Och i det ögonblicket förstod jag plötsligt vad Lestat menade.
Jag fick frid endast när jag dödade.
När jag hörde hjärtats hemska rytm visste jag hur inre frid skulle kunna vara.
Allt jag behöver göra för att hitta dig, Louis, är att följa råttkadavren!
Smärta är något fruktansvärt för dig.
Du känner den starkare än andra för att du är vampyr.
Du vill inte att det ska fortsätta.
Nej.
Följ då din sanna natur-
så får du uppleva det du kände med barnet i dina armar.
Ondska ligger i betraktarens öga.
Gud dödar urskillningslöst-
så som vi också ska göra.
Ty inga varelser är som vi, inga så lika Honom-
som vi själva.
Jag har en present åt dig.
Kom.
Snälla.
- Hon är här. - Vad talar du om?
Du behöver-
sällskap-
mer sympatiskt än mitt.
Minns du hur mycket du åtrådde henne?
Hennes smak?
Jag trodde jag hade dödat henne!
Oroa dig inte, Louis.
Ditt samvete är rent.
Claudia.
Lyssna på mig nu.
Du är sjuk, min skatt.
Jag ska ge dig det du behöver för att bli frisk igen.
Nej.
Då vill du alltså att hon ska dö!?
Så ja, bra.
Sluta!
Det räcker!
Jag vill ha mer.
Så klart du vill!
Försiktigt, chérie.
Dom är så oskuldsfulla.
Dom får inte lida.
Bra.
Ja.
Så, ja.
Sluta nu.
Det räcker, chérie.
Du måste sluta innan hjärtat slutat slå.
Jag vill ha mer.
Jag vet.
Det är bäst så i början-
så inte döden tar dig med sig.
Du är väldigt duktig. Titta!
Inte spillt en enda droppe! Jättebra!
Var är mamma?
Mamma är borta-
i himlen, chérie, precis som den trevliga damen här.
Dom kommer alla till himlen.
Alla utom vi.
Vill du skrämma vår lilla dotter?
Jag är inte er dotter.
Jodå, det är du.
Du är min och Louis dotter nu.
Du förstår att Louis tänkte lämna oss.
Han tänkte ge sig av.
Men inte nu längre.
Nu ska han stanna-
och göra dig lycklig.
Louis.
Din djävul!
En enda lycklig familj!
Gjorde han det så att du skulle stanna?
Kanske det.
Han kände mig. Han förstod att jag skulle älska henne mer än allt annat.
Men det var bara en del av det.
Han överöste henne med kärlek.
När allt kommer omkring så var det kanske så att han gjorde det för att även han var ensam.
- Jag behöver mer ljus. - Hon behöver mer ljus.
- Jag blir blind om jag inte får en lampa till! - Hon blir blind.
Annars kan jag komma hit på dan!?
Tyvärr, madame, är jag rädd för att mina dagar är heliga.
Ett litet barn var hon.
Men också en hänsynslös mördare-
kapabel till den skoningslösa jakten på blod med ett barns heta begär.
Låt mig kyssa bort det.
Men-
Vem ska nu göra klart din klänning? Du måste vara lite praktisk!
Kom ihåg, aldrig här hemma!
Hon sov i min kista i början-
tvinnade mitt hår mellan sina små fingrar-
tills dagen kom då hon ville ha en egen.
Men så fort hon vaknade-
så kröp hon alltid ner i min.
På den tiden dog dom fortfarande snabbt, innan hon lärde sig leka med dom-
för att fördröja stunden tills hon tagit det hon behövde.
Varför gråter du, lilla vän?
Har du gått vilse, hjärtat?
Mamma!
Såja, gråt inte.
Vi ska nog hitta henne.
Inte tummen, flicka. Inte tummen. Det lilla fingret.
Dom är dyra, kära vän.
Antagligen för dyra för en liten flicka.
Claudia! Vad har vi sagt om det här!
Aldrig hemma.
Flytta in dig.
För mig var hon ett barn.
Men för Lestat, en elev-
ett underbarn med en blodtörst lika stor som hans.
Tillsammans dödade dom hela familjer.
Strålande, strålande.
Ta något i moll nu.
Tiden går fort för dödliga när dom är lyckliga.
För oss var det likadant.
Åren flög förbi som minuter. Staden växte.
Segelskepp ersattes av ångdrivna-
i vars spår en ändlös meny av främlingar passerade.
En ny värld hade växt upp omkring oss-
och nu var vi alla Amerikaner.
Fy, för dessa hemska moderniteter!
Vad skulle jag inte göra för en droppe gammalt hederligt kreolblod!
Faller inte nordstatare dig på läppen?
Deras demokratiska bouquet tilltalar inte min gom, Louis.
Men det där är en äkta kreolska!
Klart att det är Claudia som hittar henne!
Vad är det?
Vill du inte ha henne?
Jag vill vara hon.
Kan jag det, Louis?
Bli som hon en dag?
Mer melankoliskt trams!Jag svär på att du blir mer lik Louis för varje dag!
Snart äter du väl råttor du med!
Råttor!? Har du ätit råttor, Louis!?
Det var för länge sedan.
Innan du var född.
Dom är inget jag rekommenderar.
Trettio år hade passerat, ändå var hennes kropp för evigt barnets.
Bara ögonen avslöjade hennes rätta ålder när dom blickade fram under lockarna-
sökande svaret på frågor-
som en dag skulle kräva ett svar.
En docka till!
Jag har massvis, ser du väl!
Jag tänkte du ville ha en till.
Varför alltid den här natten?
Vad menar du?
Du ger mig en ny docka den här natten varje år.
Det har jag inte tänkt på.
Är det min födelsedag?
Du klär mig som en docka.
Du ordnar mitt hår i dockfrisyr.
Varför?
Några av dom här, Claudia, är så gamla-
utslitna.
- Du borde slänga dom. - Då gör jag väl det!
Vad har du har gjort?
Det du lärde mig!
- Låta ett lik ligga och ruttna!? - Jag ville ha henne!
- Jag ville vara hon! - Hon är galen!
Hon besudlar vårt hem!
Vill du att jag ska vara en docka för evigt?
Claudia, gör det inte!
Varför inte? Kan inte jag förändras-
som alla andra?
Vem av er gjorde det?
En av er gjorde det?
Vem av er gjorde mig till det jag är?
Det du är!?
En vampyr som blivit sinnessjuk och besudlar sin egen säng!
Om jag klipper håret en gång till?
Då växer det ut igen!
Det har inte alltid varit så!
Jag hade en mamma och Louis hade en fru!
Han var dödlig, precis som hon.
Och det var jag också!
Du gjorde oss till det vi är, eller hur?!
Få henne att sluta!
Hur gjorde du det?
Varför skulle jag berätta det för dig!?
Det ligger i min makt!
Varför bara i din !?
Berätta hur det gick till!
Du ska vara glad-
att jag gjorde dig till det du är!
Annars skulle du varit död nu!
Som det där förbannade liket! Ta bort det nu!
Gör det själv!
Louis, varför?
Du måste tala om för mig!
Du ser gumman där nere?
Sådan kommer du aldrig bli.
Du kommer aldrig bli gammal-
och du kommer aldrig att dö.
Det innebär något annat också! Eller hur?
Jag blir aldrig någonsin vuxen!
Jag hatar honom!
Tala nu om för mig hur det kom sig att jag blev en sådan här-
varelse.
I trettio år hade jag undvikt stället.
Ändå hittade jag dit-
utan att behöva se mig omkring.
Du-
drack mitt blod!?
Ja.
Han hittade oss tillsammans.
Han skar upp sin handled och du drack av honom-
och då blev du vampyr-
och har varit det ända sen dess.
Ni gjorde det tillsammans!
Jag tog ditt liv.
Han gav dig ett annat.
Och här är det!
Jag hatar er båda två!
Jag vandrade omkring hela natten.
Jag gick så som jag gjort flera år tidigare-
när jag plågats av mitt dåliga samvete vid tanken på att döda.
Jag tänkte på allt jag gjort som inte kunde göras ogjort.
Och jag längtade efter ett enda ögonblicks frid.
Sammanlänkade av hat.
Men jag kan inte hata dig, Louis.
Louis, min älskade.
Jag var dödlig tills du-
gav mig din odödliga kyss.
Du blev min mor och min far.
Därför är jag din för evigt.
Men nu är det dags att avsluta det här, Louis.
Nu måste vi lämna honom.
Han kommer aldrig släppa oss!
Inte?
Vad är det nu då? Du irriterar mig. Din blotta uppenbarelse-
irriterar mig!
Jaså,gör den?
Jag har hittat någon som skulle bli en bättre vampyr än nån av er!
Ska jag bli rädd nu?
Du är bortskämd för att du är enda barnet.
Du behöver en bror.
Eller jag.
Jag är trött på er båda två!
Jag antar att vi skulle kunna befolka hela jorden med vampyrer-
bara vi tre!
-Åh, inte du-
min lilla Claudia.
Du ljuger!
Men du rubbar mina planer.
Vilka planer?
Jag kom för att sluta fred med dig.
Även om du är lögnens upphovsman-
vill jag att allt ska bli som förr!
Sluta besvära mig då!
Jag måste göra mycket mer än så!
Jag har har en present till dig.
Då hoppas jag att det är-
en vacker kvinna-
med behag du aldrig kan få!
Varför säger du så?
Du har inte druckit tillräckligt!
Jag ser det på din hy.
Kom och titta!
Bli inte arg nu!
Så fort jag såg dom visste jag att du skulle ha dom!
Berusade-
på konjak. En fingerborg!
Du har sannerligen-
överträffat dig själv!
Jag lovar att ta bort liken!
Har vi förlåtit varandra nu då?
Ja.
Absint?
Har du gett dom absint?
Nej.
Opiumdroppar.
Opiumdroppar!
Ja.
Det tog livet av dom, sorgligt nog.
Men det håller blodet varmt.
Du lät mig dricka-
dött blod!?
Du lät mig...
...dricka...
En lärdom jag fått från dig-
att aldrig dricka av dom döda.
Lägg mig i kistan!
Lägg mig i min kista.
Jag ska lägga dig i kistan!
Herre Gud!
Louis, lyft upp mig!
God natt, dyre prins.
Må flockar av djävular flyga dig till din vila.
Ska vi bränna honom?
Begrava honom?
Vad skulle han ha velat?
Träsket?!
Han hör hemma hos reptilerna.
Han förtjänade att dö.
Då kanske det gäller oss med, vareviga natt.
Han var min skapare.
Han gav mig detta liv-
vad det nu är!
Han borde inte ha dött så här!
Jag gjorde det för vår skull!
Så att vi kunde bli fria.
Saknade ni honom?
Han var allt jag visste.
Så enkelt var det.
Vi var som föräldrarlösa barn som lär sig leva igen!
Vi bokade en överresa till Europa.
Under dom veckor det tog medan vi väntade på att båten skulle avgå-
studerade hon den gamla världens myter och legender-
besatt i sitt sökande efter vår egen sort."
Titta vilka vi har glömt.
Vi släpper ut dom!
- Ja. - Ja.
Det är vår droska.
Lyssna, Louis-
än finns det liv-
i dessa gamla händer!
Inte riktigt furioso.
Moderato-
cantabile, måhända.
Hur är det möjligt?
Fråga alligatorn.
Hans blod hjälpde.
Sen, på en kost av ormblod-
paddor-
och allt ruttet liv-
i Mississippi-
Långsamt-
blev Lestat någonting-
liknande det han en gång varit!
Du har varit-
en mycket-
mycket-
stygg liten flicka!
Vi kommer att missa båten!
Trots att det verkade som om elden tycktes sprida sig-
stod jag på däck och fruktade att han skulle dyka upp igen-
som han gjort ur floden, likt ett monster ute efter att förinta oss båda!
Hela tiden tänkte jag:
"Lestat..."
"...vi förtjänar din hämnd."
"Du gav mig den 'mörka gåvan'..."
"...och jag överlämnade dig i dödens händer en andra gång."
Trots att skeppet var välsignat fritt från råttor-
bröt en underlig pest ut och tog död på dess passagerare.
Claudia och jag verkade vara dom enda immuna.
Vi höll oss för oss själva-
begrundade varandras mysterium.
Sen nådde vi Medelhavet.
Jag ville så gärna att dess vatten skulle vara blått, men det var svart-
ett nattens hav!
Och som jag led då-
när jag försökte erinra mig den färg jag som ung tagit för given.
Vi sökte igenom by efter by-
ruin efter ruin-
land efter land.
Varje gång utan att finna något.
Jag började tro att vi var dom enda.
Det fanns en märklig tröst i den tanken.
För vad kunde en fördömd egentligen ha att säga till dom fördömda!?
Så ni hittade ingenting?
Bönders skrönor-
vidskepelse om vitlök-
kors-
den gamla pålen genom hjärtat!
Men någon som vi?
Inte en viskning.
Finns det inga vampyrer i Transylvanien? Ingen Greve Dracula?
Fantasier, min vän.
En vulgär irländares sjuka fantasier.
Paris-
september, 1870.
Staden jag alltid drömt om.
Jag var ju Kreol, trots allt, och Paris var New Orleans moder.
Ett helt universum i sig självt.
Vi levde upp igen.
Bara vi två.
Jag var så upprymd att jag gav vika för alla hennes önskningar.
Så kom det sig-
att när jag gett upp vårt sökande efter vampyrer-
så var det en vampyr som hittade mig.
Pajas!
Santiago!
Jag har sökt i hela världen efter en odödlig, och sen finner jag detta!
Ta med den lilla skönheten.
Ingen kommer att skada er.
Jag kommer inte att tillåta det.
Och-
lägg mitt namn på minnet!
Armand.
Kom ihåg vad jag sa nu!
Dom har andra förmågor. Dom kan läsa dina tankar.
Han där är det, det är vampyren.
"Ett älskande par-"
"på läpparna de ha en trall-"
"i sin lidelse de vältrar sig-"
"utan en tanke på förfall-"
"tills dom befinner sig inom-"
"räckhåll för mig!"
Vampyrer som spelar människor som spelar vampyrer.
Så avantgardistiskt!
"För munken som med himlen förtroliga samtal har-"
"och sina dagar ägna åt att-"
"fromma tankar skörda-"
"blir föreningen med Gud alltför snar."
"Alla hans böner förblir ohörda."
"Här är lektionen till ända-"
"och lyss!"
"Var och en av er måste mina kalla händer beröra."
"Var och en måste sin panna böja för min kyss."
"Men hör!"
"Jag tror en dödlig närmar sig!"
Vad har vi här!?
En sån skönhet vid min sida?
En ros i blom, en blyg viol?
Kanhända önskar hon bli min brud.
Kanhända är lektionen icke slut!
Jag vill inte dö!
Döden är vi och har alltid varit.
Hjälp mig!
Snälla!
- Vad har jag gjort? - Alla dör!
Men jag är ung!
Döden kommer när den vill! Och var den vill.
Lika skär som din hud är nu-
lika grå och rynkig blir den med åren.
Låt mig leva, det gör ingenting!
Då gör det väl inget om du dör nu?
Om döden kan älska och befria dig-
till vem skulle han ge sin lidelse?
Vill du välja någon ur publiken?
Någon att lida som du lider?
Ta mig!
Jag avgudar dig!
Vänta på er tur!
Så-
vet du hur det är att älskas av döden?
Att bli vår brud?
Ingen smärta.
Ohyggligt!
Vi bor här nere.
Kom ska jag visa.
Ohyggligt.
Ja.
Men väldigt vackert.
Välkomna till mitt hem.
Smaka!
Två vampyrer-
från den nya världen-
har kommit för att ledsaga oss in i den nya tiden-
medan allt vi älskar sakta förruttnar-
och bleknar bort.
Är ni gruppens ledare?
Om det fanns en ledare-
skulle det vara jag.
- Då har ni svaren? - Har ni frågorna?
Vad är vi?
Ingenting-
om inte vampyrer.
Vem gjorde oss till det?
Ni vet säkert vem som gjorde er.
Jo, men den som gjorde honom?
Källan-
till all denna-
ondska.
Jag förstår.
Jag såg er på teatern.
Hur ni led-
hur ni kände med flickan.
Ni dör-
när ni dödar.
Ni känner att ni förtjänar att dö och ni besparar er ingenting.
Men gör det er ond?
Om ni förstår vad godhet är, gör inte det er-
god?
Då finns det ingenting?
Det är möjligt.
Men kanhända-
är det här-
den enda sanna ondska som återstår.
Då existerar inte Gud?
Jag vet ingenting om Gud-
eller Djävulen.
Jag har aldrig upplevt något som-
kunnat vare sig fördöma eller frälsa min själ.
Så vitt jag vet-
efter 400 år-
är jag den äldsta-
vampyren-
i världen.
Då är det som jag alltid fruktat.
Ni fruktar för mycket!
Så mycket att ni får mig att känna...
Den som skapade er-
borde ha talat om det här för er.
Han som lämnade den gamla världen för den nya...
Han visste ingenting-
och brydde sig inte.
Visste?
Kom älskade.
Nu måste vi gå.
Jag är hungrig-
och staden väntar.
Det var tomt när vi gav oss av-
tyst som i graven.
Och då dök tanken upp igen:
"Jag har gjort Lestat orätt."
"Jag har hatat honom av fel skäl."
Hur gjorde ni honom orätt?
Ni sa ett namn.
Ja, ett namn jag inte gärna upprepar.
Det finns bara ett brott-
bland oss vampyrer här.
Det brott som betyder döden för vilken vampyr som helst:
Att döda en av sina egna.
- Jag skulle aldrig låta dom skada dig! - Nej, inte du.
Faran binder dig till mig.
Kärlek binder dig till mig.
- Kärlek? - Kärlek.
Du skulle lämna mig för Armand om han bad dig!
Aldrig.
Han vill ha dig precis som du vill ha honom. Han har väntat på dig.
Han vill ha dig som följeslagare.
Han bidar sin tid där.
Han finner det lika trist och livlöst som vi.
Kanske.
Vet du vad hans själ sa till mig, fast utan ord?
"Släpp honom", sa han.
"Släpp honom".
Borde jag det, Louis?
Släppa dig!?
Min far-
min Louis-
som gjorde mig?
Det ordnar sig.
Tror du verkligen det?
Soldaten-
som återvänder från kriget-
tror att segern har härdat honom mot sorgen-
tills döden kommer-
och slår ner honom från hans häst.
Jag har väntat på dig!
Hör på nu.
Claudia är mig mycket kär.
Hon är mig dyrbar.
Din älskarinna.
Nej, min älskade.
Mitt barn.
Om du tror det är du enfaldig!
Hon är i fara, eller hur?
- Ja. - Varför det?
Jag skulle kunna ge dig en mängd skäl.
Hennes tystnad.
Hennes ungdom.
Det är förbjudet att göra någon som är så ung-
så hjälplösa-
att dom inte kan klara sig själva.
Skyll då på den som gjorde henne!
Dödade ni honom, den vampyr som gjorde er båda två?
Är det därför ni inte vill avslöja hans namn?
Santiago tror det.
- Vi vill inte ha nåt bråk med honom! - Det har redan börjat.
Om du vill rädda henne-
- så skicka bort henne! - Då ger jag mig av också.
Redan?
Utan dom svar du längtat efter så länge!?
Du sa ju att det inte fanns några.
Du ställde fel frågor!
Vet du hur-
få vampyrer det är-
som står ut med odödligheten?
Hur snabbt dom försvinner av egen vilja.
Världen-
förändras.
Men inte vi.
Däri ligger ironin-
som slutligen blir vår död.
Jag behöver dig som en länk till den nya tiden.
Mig?!
Förstår du inte?!
Jag tillhör inte någon tidsanda.
Jag är i konflikt med allt-
precis som jag alltid varit.
Men, Louis, det är ju det som är din tidsanda!
Dess kärna.
Ditt fall-
från nådens väg-
har varit seklets fall!
Vampyrerna på teatern-
dekadenta-
värdelösa.
Dom kan inte återspegla någonting!
Men-
det kan du!
Du speglar-
dess brustna hjärta.
En vampyr-
med en människas själ.
En odödlig med en dödligs lidelse.
Du-
är-
vacker, min vän.
Lestat måste ha gråtit när han skapade dig!
Kände du Lestat?
Ja.
Jag kände honom.
Tillräckligt bra för att inte sörja hans bortgång.
Äntligen kände jag en sorts frid.
Jag hade funnit den lärare som Lestat aldrig kunnat bli.
Armand skulle aldrig undanhålla mig kunskap.
Den skulle gå igenom honom som genom en glasruta.
Madeleine!
Louis är blyg.
Drick!
Gör det,Louis!
För jag kan inte. Jag är inte stark nog.
- Det såg ni till när ni gjorde mig. - Du vet inte vad du begär!
Jo, monsieur, det gör jag.
Du har hittat en ny följeslagare! Nu måste du ge mig en!
Hur framstår vi för er?
Tycker ni att vi är vackra?
Förtrollande?
Med vår vita hy och grymma ögon? Har ni någon aning om vad ni blir?
Din ondska är att du inte kan vara ond-
och jag vägrar lida för det längre!
Tvinga mig inte! Jag kan inte!
Men du kunde göra det mot mig!?
Röva bort mig ifrån min mamma, som två monster i en saga!
Och nu gråter du!
Du har inte tårar nog för det du gjort mig!
Ge mig henne, Louis!
Gör det, innan du lämnar mig!
Åh, Gud!
Jag älskar dig fortfarande!
Det är därför det gör så ont!
Vem tar hand om mig, min älskade-
min mörka ängel, när du är borta!?
Vad tror du att hon är, Madeleine?
En docka?
Ett barn som inte kan dö.
Och barnet som dog?
Min dotter.
Vad händer med henne?
Hon dör.
Det hände med dig med-
men du var för ung för att minnas.
Men om hon dör...!?
Det är bara kroppen som dör.
Var inte arg på mig, min älskade!
Vi är kvitt nu.
Hur menar du?
Det som dog därinne var inte kvinnan!
Utan,det som dog var-
det allra sista inom mig-
som var mänskligt.
Ja,far.
Då är vi kvitt tillslut.
Nu ska rättvisa skipas!
Hämta Armand! Han skulle aldrig tolerera detta!
Deras straff är döden.
För dig-
evigheten i en kista-
inmurad i en fängelsehåla-
med dina skrik som enda sällskap.
Det kan ta århundraden!
För bort dom!
Sov gott!
Nej! Nej!
Hjälp!
Vakna!
Var är Claudia?
Claudia. Jag kan inte rädda henne.
- Var är Claudia? - Henne kan jag inte hjälpa!
Då riskerar jag att förlora dig!
Nej!
Kom, Louis.
Inte här.
Så en vampyr kan gråta?
En gång-
kanske två i sin evighet.
Kanske var det för att kväva tårarna för alltid som jag tog en så gruvlig hämnd.
Stoppa honom! Det brinner!
Ta honom! Stoppa honom!
Du varnade dom inte ens?!
Nej.
Och du visste vad jag tänkte göra...
Jag visste.
Jag räddade dig ju!
Undan den hemska gryningen.
Du var deras ledare. Dom litade på dig.
Nej.
Du fick mig att se deras brister, Louis.
Dom var-
fördömda, fast i sin dekadenta tid.
Dom hade glömt vår första regel-
att vi måste vara starka-
vackra-
och utan ånger.
Och det kan du lära mig!?
Ja.
Att aldrig ångra något!?
Vilket par vi skulle bli!
Men om jag inte vill lära mig det?
Vad menar du?
Tänk om mitt lidande är allt jag har?!
Min ånger?!
Vill du inte slippa det!?
Så du kan ta det också!?
Hjärtat som sörjer henne-
som du brände till aska!?
Jag svär att jag inte gjorde det.
Men jag vet att du gjorde det!
Jag vet-
att du-
ingenting ångrar.
Du känner-
ingenting.
Om det är allt jag har kvar att lära mig-
så kan jag göra det själv.
Jag kommer att dö.
Nej.
Du är död!
Du vill att jag ska få dig att leva igen!
Och hur mycket din inbjudan än lockar mig-
så måste jag tyvärr-
avböja.
I åratal irrade jag omkring:
Italien, Grekland-
alla dom gamla länderna.
Men världen var som en grav-
en kyrkogård av trasiga statyer.
Och varje staty påminde mig om hennes ansikte.
Sedan, utav nyfikenhet-
leda eller vad det nu var-
lämnade jag den gamla världen-
och återvände till Amerika.
Och där fick jag möjligheten att se soluppgången-
för första gången-
på 200 år.
Och vilka solnedgångar!
Såsom ögat aldrig kan se dom.
Silverfärgade i början-
pch alleftersom åren gick purpurfärgade i olika nyanser-
röda-
och blått som jag saknat så!
Våren 1988, återvände jag till New Orleans.
Och så fort jag kände doften visste jag att jag var hemma.
Så mättad-
nästan söt-
som doften av jasmin och rosor på vår gamla gård.
Jag vandrade gatorna fram och njöt av den efterlängtade doften.
När jag kom till Prytania Street-
ett stenkast från kyrkogården-
kände jag lukten av död-
och den kom inte från gravarna.
Lukten växte sig starkare ju närmre jag kom.
Gammal död.
En lukt för svag för dödliga att upptäcka.
Jag är så glad att du är här!
Jag har drömt-
om den här stunden!
Hon borde aldrig ha blivit en av-
oss.
Det är det förgångna, Lestat.
Det förgångna.
Du är fortfarande vacker, Louis.
Du var alltid den starkare.
Var inte rädd.
Jag vill dig inget illa.
Du har kommit tillbaka till mig?
Du minns hur jag var!?
Den vampyr-
jag var?
Ja, jag minns.
Ingen-
kunde motstå mig-
inte ens du!
Jag försökte.
Ja, det gjorde du.
Och ju mer du försökte-
desto mer ville jag ha dig.
Jag står inte ut!
Detta ljus!
Och oljudet!
Det gör natten ljusare än dagen.
Det är inte riktigt ljus.
Det kan inte skada dig.
Om du stannar hos mig, Louis-
kan jag våga mig ut igen.
Bli den gamle Lestat.
Jag måste gå nu.
Hur det gick för Lestat det vet jag inte.
Jag lever vidare-
natt efter natt.
Livnär mig på dom som korsar min väg.
Men all min lidelse försvann med hennes gyllene hår.
Jag är övernaturlig.
Likgiltig.
Oföränderlig.
Tom.
Tom?
Slutar det så!?
Nej, det kan inte sluta så!
Det har det.
Det finns inget mer att berätta.
Det måste det finnas! Ni förstår inte er själv! Ni är inte tom!
Jag skulle ge vad som helst för att vara som du ha din kraft-
se, det du har sett!
Du har inte lyssnat!
Jo, det har jag. Din historia är otrolig!
- Det är fantasktiskt. - Gör vad ni vill med den.
Berätta den vidare, dra lärdom av den.
Det finns bara ett sätt att verkligen lära mig, det vet ni.
Ni hade ett skäl att ta hit mig.
Eller hur?
Vad skulle det vara?
Ni vill ha en följeslagare. Ni behöver en länk till yttervärlden. Det är jag.
Ta mig. Jag vill det.
- Jag vägrar låta det sluta så här. - Gud, jag har misslyckats igen!
Ni har inte misslyckats. Gud har inget med det här att göra.
Gillar du det här?
Gillar du att bli föda åt odödliga!?
Gillar du att dö?
Sluta!
"1791 var året det hände."
"Jag var 24 år. Yngre än vad du är nu."
"Men det var andra tider då. Jag var vuxen vid den åldern."
"Ägare av en stor plantage, lite söder om New Orleans."
"Jag hade förlorat min fru i barnsäng."
-Jag behöver nya kallingar.
"Hon och barnet hade varit begravda mindre än ett halvt år."
Det här är bra grejer!
"Jag hade gärna gjort dom sällskap."
Jättebra grejer.
Jag antar att en presentation inte är nödvändig!?
Jag mår redan bättre.
"Mest av allt, längtade jag efter döden."
"Jag bjöd in den.".
"En befrielse från smärtan att leva."
Samma gnäll!
Har du hört tillräckligt?
Jag fick lyssna på det där i århundraden.
Var inte rädd.
Jag ska ge dig den valmöjlighet-
jag aldrig fick.
Översatt av: Sarastriz
Utom sekvenser på vampyrteatern.